Svako zasluzuje pomoc...tuzno je sto neki ne mogu da je priuste jer nemaju 150 eur za Kakaricku, ali iima i takvih, jos tuznije ako ne zele bolji zivot...i ako nema koga da vjeruje u njih, a bolest je svacija
Nisam bio siguran da li da ovaj topic stavim u Drustvo ili Medicinu, pa neka admin premjesti ako misli da treba. Vidjeh na tv-u da je odrzan neki skup podrske ili protestni skup za osobe zavisne o psihoaktivnim supstancama. Dodao sam mentalno i psihicki oboljele ljude, jer su te kategorije povezane. Kako? Pa nerijetko mentalno i psihicki oboljele osobe posegnu za psihoaktivnim supstancama da bi sebi olaksali muke i takoreci "samolijecili se". I vice versa - osobe koje duze vrijeme koriste te supstance postanu mentalno i psihicki oboljele. Mada to ne treba naglasavati, i zavisnost sama po sebi je psihicko-socijalno oboljenje. Siguran sam da vecina ljudi ne gaji saosjecanje i milost prema zavisnicima, da ih karakterisu kao obicnu olos. Cak i ja koji se tome protivim, ne volim kokainomane, jer su obicno kriminalci ili tatini sinovi zeljni osjecaja nadmoci i nepobjedljivosti.
Sto se tice mentalno i psihicki oboljelih osoba, tu postoji stigma, predrasude itd. i veomalose su prihvaceni u nasem drustvu.
Sta vi mislite o tome, sta treba preduzeti u vezi sa ovim drustvenim problemima i koliko takvi ljudi zasluzuju pomoc?
Svako zasluzuje pomoc...tuzno je sto neki ne mogu da je priuste jer nemaju 150 eur za Kakaricku, ali iima i takvih, jos tuznije ako ne zele bolji zivot...i ako nema koga da vjeruje u njih, a bolest je svacija
Definitivno dekriminizovati upotrebu droga. Postoje primjeri drzava koje su to uradile i postigle odlicne rezultate. A i one koje vode aktivne ratove protiv droga, u prvom planu amerika, i imaju preko 3 miliona zatvorenika i ko zna koliko zavisnika.
Sent from my SM-A510F using Tapatalk
Veci mi problem imamo sa poremecenim no sa narkomanima..
Nema zgrade u pg dje nema makar jedan sto mu je mozak otkazao poslusnost, no nema drzave i samo se ceka koga ce od komsija razduzit.
Mozda je tako kupus, ali vjeruj da ulicama hoda mnogo veci broj psihicki oboljelih ljudi nego sto medicinske statistike govore, koji nikad nisu posjetili psihijatra, a neki ni sami ne znaju da su bolesni. Takodje, postoji, kao sto sam vec napisao, veza izmedju ta dva oboljenja. Primjera radi, cak i mladi u adolescentnom dobu posezu za drogama jer osjecaju depresiju i anksioznost, pojedini i nesto gore, psihoze itd. Zbog toga je potrebna edukacija, kako djece u skolama, tako i njihovih porodica i obrazovnog kadra. U ustanovama gdje su hospitalizovani takvi pojedinci takodje treba dodatno edukovati osoblje ( na raznim kursevima), sto je vec radjeno u nekim ustanovama. Na zalost, jos uvijek imamo tehnicko osoblje koje verbalno i psihicki, pa i fizicki zlostavlja bolesnike.
Svaki mladi pojedinac cija bolest nema dijagnozu i terapiju, koji je vec postao zavistan itd. je ogroman gubitak (a i opasnost) za drustvo, ako su prepusteni sami sebi. Postoje simptomi takvih bolesti, i roditelji i obrazovni kadar treba da budu obrazovani da ih prepoznaju. Takodje, stigma o zavisnicima i mentalno oboljelim osobama je dolivanje ulja na vatru, i ako ne iskorijenjena, treba praviti korake da se odgovarajucom edukacijom bar svede u neke normalne okvire.
Last edited by DavidM; 24-06-18 at 09:54.
Život je puno više od nečije dijagnoze.
No, nije problem biti svjestan nje, koliko vezivanje na posljedice koje mogu biti ali i ne moraju. Zavisni smo od tuđih diploma. Diploma je nešto što je trajno (školuješ se 4,5 godina, odradiš praksu i eto ti je na zidu), dok život sam nije. Život se konstantno mijenja. Stoga je i bolest promenljiva kategorija. Kakvo društvo? Konvencionalno? Civilizovano? Ne smatram da je bilo ko - ko je drugačiji - gubitak za društvo. Zašto se pojavljuje toliko broj djece zadnjih godina sa autizmom? Nisu oni gubitak za društvo - već je društvo kruto, konformistički nastrojeno i nespremno za promjene. Introvertno.
A edukacija je šta? Ima li rok? Do kog uzrasta ima učinka? Ko je taj koji može da je sprovodi? Da li je uopšte poenta života u tome da vas neko vodi kroz isti (ljudi, ljekovi, društvo, sistem, ______) ili da ga sami osjetite? Ljudi se plaše svojih osjećanja. A svako osjećanje je normalno i prihvatljivo. I promjenljivo.
Obzirom na korigovani post, a odnosi se na tehničko osoblje koje, kako kažeš, zlostavlja ljude sa dijagnozom - nameće se zaključak da je edukacija neophodna i jednima i drugima - od malih nogu. Tako da kasnija edukacija (škola, fax, kursevi i sl) dolazi samo kao podsjećanje.
Last edited by tigrovo_oko; 24-06-18 at 10:38.
Džabe se trudish druže,kod nas je kao shto i sam znash sam odlazak kod psihologa a kamoli psihijatra stigmatizovan,a ne pricha o narkomanima i kako im pomoći da se izlijeche tj. zalijeche,većina.
Zato smo kao i sve zemlje u okruženju medju rekorderima na svijetu po korishcenju medikamenata,ali se o tome isto shuti,pola ako ne i vishe,jer malo sam rekao da je pola CG na tabletama raznoranih nijansi i boja,nažalost.
Xanax,jedna jako opasna tableta ako se uzima duži period je ovdje koliko vidim kao bombonica,da ne pricham dalje.
Treba najvishe pažnje povesti oko djece,nauchiti ih pravim vrijenostima,maći ih sa non stop surfinga po netu,utuviti im u glavu da od sporta nema nishta zdravije,itd. no bogami teshko ce sve to ici,jer iz mog iskustva iako nemam djece,velikoj vecini je bitno koji model mobilnog imaju,gdje ce se slikat na shto skupljem fensi mjestu da bi okachili shto prije to na raznoraznim mrežama...no aj da ne dužim,živci me hvataju![]()
...
Teško je govoriti o psihičkom problemima stanovništa koje pije bensedine kao andole.
Teško je primjetiti drugog od sopstvenog ludila, ali kad se desi, osjećaj je jako fin. Ne plašite se.
Trigrica je potpuno u pravu,svi smo mi opicheni na svoj nachin,ali pomoć treba velikoj većini.
Svi neshto žure,bježe 1 od drugog,a ne vidim ni te u svom okruženju shto milione imaju da su srećni i zadovoljni,naprotiv,no ...ne znam brate.
...
Znaš kako, grehota je za svakog psihičkog oboljelog isto kao i za oboljelog od bilo koje druge bolesti. Međutim, problem je u tome što oni na razne načine ugrožavaju obične, normalne i onda normalni ljudi imaju grube reakcije prema njima. Što hoću reći, možda je i neko ovđe debil i retardiran, i psihički obolio ili ima bilo koje drugo negativno svojstvo pa je grehota od njega ali to ne znači da može da prosipa neku demagogiju i ubjeđuje nas u neke debilne stavove kao ispravne.
Ja mislim da je jako vazno da covjek bude svjestan svog oboljenja.
Psihijatara ima raznih, i oni su ljudi. Kod nas ima strucnih, nestrucnih (koji se i ne trude da odluce koju dijagnozu ce odrediti i koju terapiju ce prepisati), ima nazalost i podmitljivih - koji vam nece pomoci dok im ne platite, ima pozrtvovanih i nemarnih itd.
Kako neko o kome ni porodica ni drustvo nijesu vodili racuna, niti su mu pomogli nije gubitak za drustvo? Taj covjek/zena, su mogli dati doprinos drustvu i izroditi djecu, a umjesto toga leze stondirani po haustorima, ili jos gore - izrodili su djecu koja gledaju drogiranog roditelja svakog dana i kojih nekom minimalnom pomoci pomaze socijalno.
Mislim da se edukacija treba sprovoditi od najranijeg doba, od doba kad inace pocinje edukacija djece. Ali posto vec imamo generacije koje nijesu informisane o mentalnim bolestima i o bolestima zavisnosti, treba edukovati i njih, koji su to propustili.
Naravno, postoje ljudi koji su svjesni svoje šizofrenije, ne piju ljekove, umiju da je prepoznaju, osjete i propuste da odradi svoje. Umivaju se. Svako ima pravo da se smatra oboljelim ili ne. Šta mu ta bolest znači/poručuje. Izbor. A onda nema plakanja.
I opet o edukaciji. Važno je napraviti razliku sa kog izvora edukacija dolazi. Sa izvora poravnanja ili sa nekog drugog.
E'o sa' ću, kad se budem politikom bavila.
Za potencijalno opasne oboljele osobe treba da postoje odgovarajuce institucije. I shodno njihovom stanju jaka terapija koja sprecava njihovo agresivno ponasanje koje je potencijalno opasno po okolinu. Ja ne primjecujem na ovom topicu debile i retarde, posebno zato sto takve osobe tesko i da mogu da pisu i koriste racunar i internet. Ti si kao neko iznad njih, genije svojevrsni, pa ti sluzi na cast da ih ponizavas.
Psiholoski oboljele osobe je tesko i primjetiti, jer ti ljudi funkcionisu uz svoju terapiju i neprimjetno se bore sa oboljenjem, u velikom procentu.
Sizofrenicara u drustvu ima oko 1posto...
To znaci da u Podgorici ima oko 2500 sizofrenicara, kao najtezih psihickih bolesnika !!!
Znaci deluzije, znaci prekidi stvarnosti, znaci ono...
Dje su ti ostale psihoze, neuroze i ostale oze (ako ih ima)... bipolarni poremecaji...
Ako su ovi statisticki podaci tacni, u pg ima sigurno 10ak hiljada ozbiljnih psihickih bolesnika...
Depresija i anksioznost, to je kao dobar dan...
Mnogo smo mi bolesni, no se vraški borimo s tim bolestima. Je li to dobro ili ne, ne znam.
Par zapazanja, sa moje strane, o suicidnom i homicidnom ponasanju, kao socijalno patoloskim poremecajima.
Suicidne osobe su po nekom automatizmu "nenormalne", a homicidne ne - cak su i popularni, heroji jedne posleratne generacije. A svjedoci smo i da svakoga dana demonstriraju svoju homicidnu moc.
Ako neko sa par rana od metaka izadje iz bolnice, on je "faca", prosao je "vatreno krstenje"; a ako neko sa ranama na dusi izadje iz dusevne bolnice, on je za sazaljenje, on je "nenormalan i ludak".
Onaj ko je prebijao ljude, pucao u ljude, robijao zbog takvih djela je i dalje prihvacen u ovom drustvu, cak u nekim segmentima favorizovan - svi znamo za takve tipove. Onaj ko je digao ruku na sebe, pokusao da se ubije itd. je slabic, kukavica, on je odbacen i ponizen.
1. Odnos droge i mentalne stabilnosti
Dosta slučajeva psihičkih bolesti koje nisu urođene ili nasledne su posledica droge. Ljudi koji uzimaju bilo kakvu vrstu droge, tableta, suplementa za trening, i naviknu se na njih oni postaju zavisnici željeli to da priznaju sebi ili ne, a ako ipak odluče da prestanu da ih koriste onda imaju psihičkih problema određeni period vremena dok im se mozak ili žlijezde ne oporave, ako uopšte uspiju da prestanu potpuno i ako upošte uspiju da im se oporave navedni organi. Zbog toga mnogi i žele da legalizuju sve droge jer znaju da ako batale da im nema spasa, što je ok, ali činjenica je da su takvi ljudi zavisnici od supstance ili ti u prevodu drogaši, a to je loš primjer. Neke od droga mogu odma pri uzimanju da izazovu suprotan efekat od željenog i da bače čovjeka u paranoju, šizofreniju, psihozu idt. Treba pomenuti i teže vrste droga kao što je LSD, MDMA, Ekseri itd. koje trajno oštete mozak pri unošenju, tu nema što ni da se polemiše, to se zna.
2. Odnos Ishrane i rada mozga a samim tim i mentalnog zdravlja
Da bi mozak kao centralni, zajedno sa perifernim nervnin sistemom funkcionisao pravilno potrebno je da se čovjek hrani redovno, zdravom hranom kako bi u svoje tijelo unosio dovoljno minerala, omega3 masnih kiselina, vitamina i ostalih nutrienata koji su neophodni za normalan rad mozga. Isto kao što kolima treba benzin da bi se kretala tako i mozgu trebaju ovi hranjljivi sastojci kako bi radio normalno, ako toga nema dovoljno onda se javljaju prvo nervoza pa neki simptomi a ako to postane učestano vremenom i psihičke bolesti. Razlog ovog problema može biti siromaštvo zbog ćega ljudi nemaju što da jedu ili mogu samo da priušte hranu oskudnu ovim nutrientima pa postanu neuhranjeni i to im se vremenom odrazi na zdravlje, ili jednostavno neznanje i zatucanost, gdje dosta njih misle da mogu samo da jedu brzu hranu i gazirane sokove i da budu zdravi, a ustvari iako su siti, pa čak i gojazni oni su neuhranjeni!
3. Uticaj stresa i način života
Svako od nas ima različitu toleranciju na stres, neko ga podnosi bolje neko slabije ali poznato je u medicini da stres, pogotovo ako je kontinualan može da prouzrokuje niz bolesti kao što je prvi stadijum dijabetesa itd. i u ekstremnim slučajevima i srčani udar. Svaka stresna situacija koja nam se dogodi ona se nikad ne izbriše iz memorije, nego se samo akumulira, i nije toliki problem ako se ponekad iznerviramo oko nečega, ali ako smo često pod uticajem stresa sto zbog posla, porodice, kredita ili neke druge situacije onda se u nekom momentu to manifestuje u vidu bolesti bilo da je ona fizičkog ili mentalnog tipa. Zbog toga ukoliko nam uslovi i situacija to dozvoljava treba samo raditi stvari koje nas opuštaju i izbjegavati ljude i situacije koje utiču stresno po nas. Ali pošto nam je država takva kakva jeste situacije i uslovi u dosta slučajeva nam ne dozvoljavaju da živimo van domašaja stresa, nažalost.
4. Kontraverza vakcina
Pod 1. i 2. bilo je droga i hrana, to su stvari koje u svoje tijelo unosimo svjesno i sami pravimo odabir. Znači u ovim slučajevima mi biramo i znamo što unosimo u sebe, dok kod vakcina koje prima svako dijete mi to uzimamo zdravo za gotovo, dok nam znanje o tome nije bas dostupno i pristupačno, iako su generalno te vakcine napravljene za naše dobro ne postoji standard po kojem bi sve vakcine trebalo da budu iste nego u različite zemlje postoje različite vakcine, i recimo vakcine koje se daju našoj djeci su u njemočkoj zabranjene jer po njihovom standardu nisu dobre jer sadrže određene teške metale koji možda ne bi bili toliko štetini i opasni po odraslu osobu koliko po dijete koje je u razvoju. Tako da ukoliko naša verzija vakcine sadrži te neke opasne supstance, primanje vakcine u tom slučaju predstavlja klasičan primjer 'prodavanja mu*a za bubrege'. Istraživanja sve više ukazuju na vezu između tih vakcina i velikog porasta djece sa autizmom u zadnje vrijeme. Znači sitacija za roditelje je veoma teška jer moraju da izvrše rizičan odabir da li da im dijete umre od bolesti za koju postoji lijek ili da postane autistično što je u slučajevima velikog autizma gore nego mrtvo dijete, da nije tragično bilo bi komično. Suma ove priče je da se i ovo odražava na generalno mentalno zdravlje nacije.
5. Sektaši, vjerske sekte, satanisti, vračare, vidovnjaci itd.
Ovoga je nažalost sve više kod nas, razne sekte koje vjeruju u tamo neke demone, mračne sile, vanzemaljce, antihrista, onda vračare i vidovnjaci koji ti obaspu negativnom energijom i napreve ti neku muku i reču ti da su te izliječili, sve su to po mom skromnom mišljenju ludi i zli ljudi od kojih te ništa dobro ne može snać, samo ljudi koji su imali posla sa ovakvima znaju zašto su se takvi u srednjem vijeku spaljivali. Takođe nije baš toliko mali broj slučajeva kod nas da su ljudi bili žrtve ispiranja mozga satanističkih organizacija, u nekim slučajevima su posledice bile čak i ubistva/samoubistva. Zaključak: što se čovjek više kloni ovakvih stvari to će psihički bit zdraviji.
Čupatelj
You must spread some Reputation around before giving it to Solid again.
@Solid,imaš li link za neko istraživanje o vakcinama koje potvrđuje napisano, a da ga nije radila Jelena Karleuša&co?
imam jedno što je radila divna karleuša dok je bila u farmu dok je bila![]()
Čupatelj
Jos jedna podtema koja ima veze sa nazivom threada. Pricao mi rodjak, koji zivi nedaleko od mene kako komsiji sizofrenicaru nisu dali ocevu penziju umanjenu za 30% koja mu je sledovala kao tesko oboljelom licu. Ja sam iz kola u prolazu gledao tog momka, stvarno djeluje strasno, izgubljeno, poremeceno. OK, oni ce naci razlog zasto mu nisu dali penziju, ali ja znam za slucajeve gdje su savrseno zdravi ljudi dobili tu penziju. Necu pominjati imena ni doktora ni tih ljudi.
-Zena, 48 godina stara, muz joj je izvrsio samoubistvo. Bila je premlada da naslijedi penziju, a bila je nezaposlena, dva sina takodje nezaposlena. Djever joj je penzioner koji je radio u drzavnoj instituciji i sredio joj je da lezi nedjelju dana na psihijatriji i nakon toga je dobila penziju. Cak su je pustali da izlazi uvece, da ode do kuce i spremi rucak za sjutra tim sinovima koji su totali debili. Znaci, ona je savrseno zdrava i dobila je muzevu penziju umanjenu za 30% nakon nedjelju dana lezanja, a nikada ranije nije posjetila doktora, niti je imala psihicke i mentalne tegobe.
-Momak, umro mu je otac, on i majka su u radnom odnosu u razlicitim firmama. Rodjak mu je drzavni funkcioner i dao mu je instrukcije da zamoli poslodavca da ga odjavi sa spiska zaposlenih, kako bi se vodio kao nezaposlen - a nastavio je da radi sasvim normalno isti posao. Dobio je tu ocevu penziju na osnovu toga sto je u 17. godini imao upalu kicmene mozdine i bio nepokretan par mjeseci, to je davno proslo, sad ima 38 godina i sasvim je zdrav i sposoban za sve poslove. I tako uporedo prima ocevu penziju, a i platu od ranijeg poslodavca.
-Covjek u svojim 40-im, sasvim normalan, cak i djeluje kao mladic, trenira u teretani i vozi motor, a radio je u Boksitima kao naoruzani strazar - razlog vise i dokaz da je bio normalan. Platio je jednoj doktorki da mu da mu ispise odgovarajucu dijagnozu i terapiju (koju ne uzima), a imao je i papire od ranije kada se lijecio od alkohola.
Eto, ja znam za ta tri primjera, sigurno istinita. Niko od njih ne ispunjava uslove i ne zasluzuje penziju koju su dobili. A ko zna koliko ih jos ima. A sto ce ovi tesko oboljeli koji nemaju ni novaca ni veza? Da ih sprate u neke grozne ustanove gdje ce umrijeti ko poslednja stoka koja vise nikome ne koristi? To je VELIKA sramota za drustvo i sistem.
Last edited by DavidM; 26-06-18 at 14:41.
There are currently 1 users browsing this thread. (0 members and 1 guests)
Bookmarks